Sting: Koncert v katedrále

================================

Jsem rád, že jsem tady, 
v katedrále v Durhamu.

A hlavně jsem rád, 
že jsem zpátky doma, na severu. 

Dostanu se sem jen zřídka, 
takže je to opravdu návrat domů. 

A myslím, že je dobře, 
že jsem přijel domů právě v zimě. 

Zima je obdobím silné gravitace, 
která vás táhne k vašim kořenům.

Je to takový instinkt, kdy hledáme 
teplo, útulno a bezpečno.

Domácí krb, oheň, kolébka,
rodný dům, kostel. 

Dnes večer slavíme zimní období
v nejkrásnější anglické katedrále.

Je to doba chladu a mrazu, 
dlouhých temných nocí.

Ale i období příběhů, duchů 
a strašidel v komíně.

Všechny písně, které dnes 
večer uslyšíte, se týkají zimy. 

Jsou z různých pramenů
a historických období.

Některé jsou staré 
jako tato katedrála. 

Jsou to písně lidové, duchovní, 
světské, klasické, i moje vlastní.

Zima je pro mě dobou imaginace. 

Dobou zamyšlení a setkávání
s duchy minulosti.

Musíme s nimi zacházet 
klidně a zdvořile, 

než sněhy roztají 
a cyklus začne znovu.

Ústřední metaforou následujících 
dvou písní je růže.  

Růže byla ve středověku 
symbolem dokonalosti. 

Písně vycházejí buď z tohoto symbolu, 
anebo z citátu z Bible, z Izaiáše: 

„Z pařezu Jesse vyrazí proutek, 
výhonek z jeho kořenů přinese ovoce.“

První píseň je anglická, 
z 15. století.

Já ji ale interpretuji trochu orientálně,
a to z několika důvodů.

Náš křesťanský příběh totiž
pochází z Blízkého Východu.

A spousta anglické hudby taky,
třeba tato loutna, v arabštině al´ud.

Ukradli ji a do Anglie 
dovezli křižáci. 

Píseň se jmenuje 
„Není žádné růže také ctnosti”.

Následující píseň je z Německa, 
z 16. století

a její císař...??? 
její skladatel se jmenuje Pretorius. 

“Aj, růže rozvila se”.

Další píseň vychází z básně 
Roberta Louise Stevensona. 

Za mých školních let to byla jedna 
z mých nejoblíbenějších básní.

Dobře si ji pamatuji,
jmenuje se „Vánoce na moři“. 

Ta báseň je o námořníkovi, 
který s lodí ztroskotal na skalách. 

Spolu se zbytkem posádky 
se tam snaží zachránit loď a životy.

Pak si uvědomí dvě věci -
že jsou právě Vánoce, 

a že se vlastně ve vesnici
nad těmi útesy narodil. 

Moc jsem chtěl tuto píseň 
dostat do tohoto projektu, 

ale pořád jsem nemohl 
přijít na to jak. 

Až jednou v mém domě v Itálii, 
byla Mary MacMaster se svou harfou, 

a začala hrát píseň z ostrova Skye, 
která je v gaelštině. 

Je to nádherná píseň, 
i když jsem textu nerozuměl. 

Nemluvím gaelsky, ale přesně 
jsem rozuměl pocitu té písně. 

Ten pocit je touha po domově. 

To byl klíč k tomu, jak sem  
dostat Stevensonovu báseň. 

Spojil jsem písničku ze Skye, 
s mým podáním Stevensonovy básně. 

Už jsem o tom mluvil, Vánoce 
mají magnetickou přitažlivost. 

Námořník bojuje o holý život, 
ale taky se stydí,

že na Vánoce pracuje 
a není se svou rodinou. 

„Vánoce na moři”.

I další píseň napsal Henry Purcell, 
jmenuje se „Píseň chladu”.

Duch zimy tady nechtěně ožívá.

Chladná písnička, pěkně pomalá…

Robert Southwell byl 
anglický básník 16.století. 

Byl také katolický 
jezuitský kněz,

v roce 1595 odsouzený 
za velezradu a popravený. 

Jeho báseň se jmenuje  
„Hořící robě”.

Popisuje strašidelné 
zimní setkání, 

kdy je malý Ježíšek 
uvězněný v temné noci, 

kde hoří a trpí bolestí 
za lidské hříchy. 

Tuto temnou vizi odlehčujeme 
hudebním aranžmá,

jehož autorem je anglický houslista 
a zpěvák Chris Wood. 

„Hořící robě”.

Další píseň je moje a jmenuje se
„Duchařský příběh”.

Hraje skvělý kytarista 
Dominic Miller.

Teď si dáme trochu 
řízné muziky. 

První písničku napsala 
Kathryn Tickell, 

jmenuje se „Soutok”. 

Druhou napsal její 
mladší bratr, Peter Tickell. 

Ta se jmenuje
„Týmový duch”. 

A třetí je od skupiny The Settlers 
a jmenuje se „Nová loď”. 

Slyšeli jsme hodně ukolébavek,
toto je jejich období. 

Tato je původně anglická,
ze 16.století, převezená do Ameriky.

Její aranžmá je dnes 
určitě hodně apalačské. 

Jmenuje se „Koleda o třešních”.

Probrali jsme hodně ukolébavek, 
toto je období ukolébavek.

Náš průzkum odhalil překvapivé 
věci, v podstatě paradoxy.

Protože ukolébavky 
mají zjevně dvojí účel. 

Jeden je samozřejmě 
ukolébat dítě ke spánku, 
 
druhý je přečíst si slova 
a vyděsit dítě k smrti. 

Vidíme to v mnoha ukolébavkách. 

Tu první napsal Peter Warlock, 
je podle staré skotské ukolébavky 

a jmenuje se „Balulalow”, 
což skotsky znamená ukolébavka.

Následující píseň napsal 
taky Peter Warlock. 

Byl to zajímavý člověk
se spoustou problémů,

měl problém s pitím, 
nakonec si vzal život. 

Přežil první světovou válku, 
které se původně odmítal účastnit.

Tak či tak, byl to 
velmi zajímavý člověk. 

Následující píseň byla otištěna 
v soutěži o koledu,

v novinách Sunday Telegraph, 
myslím že v roce 1923. 

Přihlásil se do ní, 
protože byl úplně švorc.
 
Ale vyhrál, 
tato píseň vyhrála. 

Peníze utratil za pití, 
ale přesto je to nádherný chorál. 

Jmenuje se „Betlémské údolí”.

Pro následující píseň budu 
potřebovat odbornou pomoc.

Naštěstí je tady –
Durhamský chrámový sbor. 

Pomůžou nám zazpívat 
„Koledu z Coventry”.

Poslední ukolébavku jsem napsal 
s Dominikem před mnoha lety. 

Jmenuje se „Ukolébavka pro úzkostné dítě”.

Kytara, Dominick Miller.

Cello, Vincent Segal z Paříže.

Hammondky B3, Jerry Richardson 
z Leedsu v Yorkshire.

Trubka, Chris Gekker 
z New York City.

Náš skvělý vokalista,  
Steven Santoro z Bostonu.

Lisa Fischer z New York City.

Laila Biali z Vancouveru.

Jo Lawry, 
z Adelaide v jižní Austrálii.

Kontrabas, Ira Coleman 
z New York City.

Perkusionisté - Bashiri Johnson 
z New York City, 

Rhani Krija z Maroka, 

Cyro Baptista z Brazílie. 

Mandolína, David Mansfield 
z New York City.

Akordeon, Julian Sutton 
z Newcastlu.

Severoumbrijské dudy a housle,
Kathryn Tickell z Newcastlu.

Ještě jeden Skot -
housle, Peter Tickell z Newcastlu.

A taky ze Skotska, harfa 
a naše úžasná Mary MacMaster.

Za námi náš skvělý orchestr, 
Lunar Chamber Orchestra. 

A konečně, náš umělecký šéf, 
Robert Sadin. Prosím potlesk.